Edvard Piroman Kol je umro u maju.
Bila je nedelja popodne i na nebu nije bilo ni jednog oblaka.
Teško je shvatiti nečiji život. Neki će reći da se on meri
po osobama koje su ostavljene. Neki veruju da se meri verom.
Neki kažu Ijubavlju.
Ostali kažu da život nema nikakvog smisla.
Ja verujem da se merite Ijudima koji sebe mere po vama.
Zasigurno vam mogu reći da je po svakoj meri Edvard Kol
živeo više tokom svojih poslednjih
dana nego većina tokom celog života.
Znam da su mu oči bile zatvorene
kada je umro i da mu je srce bilo otvoreno.
Imenujte pet predsednika čije prezime počinje na slovo h.
H? -Hardin, Hej, Huver i dva
Harisona. Bendžamin i Vilijam Henri.
Mislio sam da ću te srediti sa Herisonovima. Bolestan si.
Misliš da je to bolesno. Možeš li na ipsilon? -Ne. -Ne mogu ni ja.
Kol, kada je trebalo da bude gotovo? -Juče.
Imam jedno za tebe, Ko je izmislio radio?
To je teško. -Sredio sam te, napokon.
Ne, nego ne znam da li želiš osobu koja misli da je izmislila
radio ili onog koji je zapravo izmislio
radio. -Ovde piše...
Markoni, jel' da? -Nije on? - On je samo mislio.
Zapravo je 1909. dobio Nobelovu nagradu. Istina je da ga je
izmislio 1896. Istu ideju koji je
Markoni iskoristio za svoj patent
nekoliko godina kasnije.
Tesla je zvao Markonija do godine kada je umro 1943.
Iste godine je vrhovni sud doneo presudu da je Markonijev
patent neodgovarajući i time
priznavajući Teslu kao izumitelja radia.
Karter? -Stvarno si bolestan.
Zdravo, Dženi. Dobro je, moje vreme, šta su rekli?
Šta to znači?
Kopiluek, najređa vrsta na svetu. Pomirišite.
Gdine Kol, odbor je spreman da čuje vašu ponudu. -Samo trenutak.
Samo napred.
Pa? -Stvarno je dobar.
Gospodine Kol? -Znaš li šta je Filistinac, Džime?
Ričard je. -Tako je Fil, održi im govor.
Hvala, odbornici, mi iz Kol grupe mislimo da je odbijanje bolnice
Vinvud direktan rezultat neodgovarajuće uprave.
Izvinite, molim vas... - Troškovi
su duplo veći nego što bi trebalo.
Zemljište je precenjeno. Donacije su posustale do te mere da
zaostajete u istraživanju u pedijatriji, onkologiji i mri.
Kol grupa je uspešno privatizovala
15 državnih bolnica u poslednjih
sedam godina od kojih je svaka rekonstruisana da pruži
visoki standard medicinske nege u svom okruženju.
Uprkos nedostatku osoblja? - Što je bolji lekar.
A sa krevetima, postoje glasine po
kojima povećavate broj pacijenata
do prekomerne naseljenosti.
- Usluga pacijenata je uvek bila...
A vaše sobe za hitne slučajeve nisu... -Vodim bolnice, ne banje.
Dva kreveta po sobi, nema izuzetaka.
Propustio sam ručak sa Mišel Fajfer da bi bio ovde.
Možemo li da se uzdrižimo od ovog prozivanja.
Dečaci i devojčice, ja sam potreban
vama, ne vi meni.
U ovoj koverti je poveći ček,
javite mi ako želite da ga unovčite.
Gdine Kol, jeste li dobro?
Šta radiš ovde? - Borim se za život, a ti?
Samo sam iznenađen.
Reci doktorki sranje i želim da saznam sve o ovom davitelju koji
želi da me izvuče. Cenim vašu ponudu, ali ne želim da dišem
kroz rupu u grlu. - Nije baš bilo tako.
Ko je, do đavola, ovaj, gde je Tomas? Tome?
Ovde sam. -Premestićemo vas u krevet. -Sam ću.
Šta kažeš na sada?
Jesam li te otpustio skoro? - Ne od incidenta sa Oprom.
Taj je bio dobar.
Ko je, do đavola, to? - Ko si, do đavola, ti?
Bože, šta sam ti uradio?
Tada sam prvi put video Edvarda Kola i nakon sumnjičavosti
postao sam siguran.
Sklanjajte se od mene, mrzim cevčice.
Proklet bio ako ću provesti naredne
tri nedelje ležeći pored ovog tipa.
Pored zombija, već deluje mrtvo. - Ne možeš dobiti svoju sobu.
Stvorićeš ogroman pr problem.
- Baš me briga za pr, želim svoju sobu.
To je moja bolnica, ne govori mi da ne mogu da dobijem svoju sobu.
Bez uvrede. -Javno si branio ovu politiku bezbroj puta.
U bolnici si, ne u banji.
Dva kreveta po sobi, bez izuzetka.
Nikada ranije nisam bio bolestan.
Doktor Elbert stiže odmah da vas pregleda.
Da me pregleda?
Isuse...
Tomase. ne dozvoli da se probudim paralizovan. -Učiniću šta mogu.
Ovo je stvarno tvoja bolnica? - Uglavnom.
Hoću da se nešto uradi povodom čorbe od graška.
Do jutra operacije rak se toliko proširio po Edvardovom telu da
su mu lekari davali samo 5% šanse da preživi, ali nisu računali na
to koliko su ga razbesneli.
Ne dolaze mu posetioci?
- Dosta spava od kako su ga vratili.
Još jedan razlog zbog koga mi nedostaje da budem sestra.
Uvek je tužno videti takvog pacijenta, usamljenog posle
takve operacije.
Bar je tih.
Rejčel je zvala jutros. - Kako je?
Ide na audiciju za prvu violinu u simfanoji za sledeći semestar.
To je divno.
Treba ti još knjiga? - Ne treba
Dobio si lekove za večeras? - Već sam ih popio.
A jastuci? -Dobro sam, hvala.
Mogla bih da ostanem ako želiš. - Nema koristi od toga da oboje
budemo beskorisni ujutru, jel' da?
U redu.
Otišla je? -Molim?
Kao stručnjak za državno zdravlje verujem da više Ijudi umire od
posetioca nego od bolesti.
Bobice za 600.
Ova švedska bobica je poznata kao i kravlja.
U 1956 ovaj Beri je rekao Betovenu
da se prevrne. -Čak Beri.
Da li bi mogao? -Izvini.
Dobro jutro, Edvarde. - Dobro jutro. -Kako si?
Glupo pitanje. -Kako je kateter?
Bilo bi dobro bez njega. - Humor je dobar znak.
Poljubiš mi dupe. - To ti je omiljeni ukus?
Da vidimo šta imamo ovde? To je dobro.
Operacija je prošla dobro. Svi postoperativni snimci
su čisti zato čistimo sarkom po ostatku tela.
Nažalost, tvoje vrednosti krvi su izuzetno visoke, pa
bih voleo da počnemo prvu turu hemoterapije ovog jutra.
Volim hemoterapiju ujutru.
Osećam pobedu!
Vidimo se kasnije.
Doktore, možete li da pogledate? - Kasnim. Ko vam je lekar?
Dr Gibon. -Poslaću sestru.
Kučka, zar ne?
Koje telo? -Koliko si ovde?
Za sat će proći nekoliko meseci. Na eksperimentalnom sam lečenju.
Koja je kvadratna jednačina? - Koliko je gadna?
Hemoterapija? Nije loša, ako ti ne smeta da povraćaš
da gledaš kako ti vene postaju crne i da osećaš kosti kao da
su od napalma. Onda je kao dan na plaži.
To je olakšanje. -Ali čujem da Ijudi različito reaguju.
Znaš za večeras? -Večeras?
Ne smeta ti da pitam, šta ti je ono tamo? -Pravi kafu.
Šta još može? -Šta bi još moglo?
Da li si znao da su kafu zapravo otkrili pastiri u Etiopiji?
Stvarno? -Istina je. Njegove koze su jele bobice iz nepoznatog
žbunja, samo su skakutale svuda i ludo se provodile.
Pastir je nekoliko grana u mesni manastir gde je pop odlučio
da ih isprži. Kako su se bobice pekle
zrna unutra su odavale prijatnu aromu
pa su odlučili da ih skuvaju. - Da ih skuvaju?
U narednih stotinak godina se proširilo na Arabiju, Evropu,
čak i na Sumatru kao i taj ćup koji imaš tamo.
Zove se kopiluvak. - Znam kako se zove.
Ja to nikada ne bih pio. - Probao si ga?
Ja volim instant kafu.
Evo. -Hvala. - Nema problema.
Kako šaljemo pozive. - Tako kako znam.
Koristim ih...
Imamo pršutu i dinje, nešto mocarele. Najbolje iz Toskane.
Siguran si da želiš da pojedeš sve to. -To je plan.
Šta je? Hoćeš da ti Tomas naređa tanjir.
Tomi, naređaj tanjir za.. - Kartera.
Ime ili prezime? -Ime. - Zanimljivo.
Želiš, možda te oraspoloži? - Ne, hvala.
Siguran si?
Najbolja u Los Anđelesu.
Više i nije.
Čoveče...
Bože... srećnici dobiju infarkt.
Momci? -Gdine Kol? -Ne obraćaj pažnju na mene, samo pričam
sa sobom.
Od Kaja je, kaže da želi da bude mehaničar kao deda kada odraste.
Nadam se da ste ga odgovorili od toga. -Trudio sam se.
Šta imamo ovde? -To je šelbi 350.
Uvek sam želeo jedan. - Kaj je upamtio.
Mama misli da se ne odmaraš dovoljno.
Voli te, tata.
U redu, javi kada dobiješ
rezultate. -Ako taj dan ikada dođe.
Čuvaj se.
Tvoj najstariji? -Da. - Čime se bavi?
Radi kao advokat u poreskom.
Brat Li mu je inženjer.
Ko je lepotica? -To je Rejčel, najmlađa.
Velika je razlika u godinama. - Ona je bila iznenađenje.
Jedva da smo isterali momke iz kuće kada je ona stigla.
Sada je izvanredna violinistkinja.
Imaš li ti dece?
Zavisi. Nikada nisam bio dovoljno dugo u braku.
Ne brini, ja sam u braku dovoljno dugo za obojicu. -Kako to ide?
Ide. -Toliko dobro? Zato su izmislili prekidače za život.
Ne shvati me pogrešno, volim brak, bio sam u braku 4 puta.
Problem je što volim da budem i
sam, teško je ostvariti oba u isto vreme.
Moj je savršen. -Uspešan sam samo u poslu.
Počeo sam da zarađujem sa 16 i nikada nisam prestao.
Ja sam želeo da budem profesor istorije. -Niko nije savršen.
Bio sam dva meseca na gradskom
koledžu kada mi je Dženi saopštila vest.
I onda, mlad, crnac, švorc, beba na putu, prihvatio sam
prvi pristojan posao koji se pojavio.
Nameravao sam da se vratim pre
nego što nije proletelo prvih pet godina.
Ja sam protutnjao kroz svoj.
Sranje!
Samo ostavi to.
Možda pokušava da nas ubije obojicu.
Ti si đavo?
Da li sam već izgubio razum. Ne, Isuse, nije u redu da pričam
sa sobom. RazmišIjaš li o samoubistvu?
Ja? Ne. -To je prva faza.
Postoji pet faza. Odbijanje, bes, kockanje, pritisak, prihvatanje.
Ti ne misliš na samoubistvo jer si u prvoj fazi.
Poricanje. -U kojoj si ti fazi? - Fazi poricanja.
I misliš na samoubistvo? - To je samo oblik.
Ovo vam više neće biti potrebno. - To je to. -Četvrta i poslednja.
Šta je sledeće? -Moramo da
pregledamo testove da vidimo gde smo.
Na koliko? -Potraje to, daću raspored dr Gibonu čim ga vidim.
Hvala. -Neće biti u naredni sat, treba li vam još nešto?
Čist zdravstveni račun ako ga imaš? -Drži se, Karteru.
To i radim.
Udari, zaboga, čoveče. To je problem sa današnjim utakmicama.
Nema osnova. Da li si ikada čitao "Najbolje vreme života"?
Vilijam Sorojan. -Nema osnova na kraju.
Kada smo mi odrastali... Šta to radiš?
Piskaram. -Šta? - Ništa, samo onako.
Dobro, ako to želiš. Udari i proklizili sa čovekom na trećoj.
Ova današnja deca... Opet pričam sam sa sobom.
Edvarde? -Doco? - Kako si?
Glupo pitanje.
- Dobili smo rezultate. Da ih kažem?
Šest meseci, godinu dana ako imamo sreće.
Postoji eksperimentalni program koji sprovodimo, ne želim
da ti dajem lažnu nadu, ali mislim
da bi bio odličan kandidat.
Doktore? -Molim? - Zaklanjate mi vidik.
Izvinite. -Ako imate ikakvih pitanja, znate gde da me nađete.
Jedno pitanje. -Naravno.
Kartere, želiš li nešto da pitaš doktora? -Nisam upoznat
sa gospodinom Čejmbersom. - Pa, upoznajte se.
Samo želim da znam gde sam. - Idem da pogledam vaš karton.
Hvala.
Edvarde?
Jednom je bila anketa, hiljadu Ijudi je bilo pitano da li bi
voleli da znaju unapred da li bi voleli da znaju tačan dan smrti.
96% njih je reklo "ne". Ja sam uvek naginjao ka onih 4%.
Mislio sam da bi bilo oslobađajuće,
da znaš koliko vremena imaš.
Ispostavilo se da nije.
SPISAK BRZOG IZVRŠENJA
Hoćeš da igramo karte?
- Mislio sam da nećeš nikada pitati.
Ustajte.
Ili to.
Daj da vidim to.
Nazovi Mari, Kristi i Stelu i reci
da se neću nadmetati ove godine.
Ne bih hteo da guram nos, ali kako želite da se postaram u
vezi vaše... -Smrti. - Ponašaj se kao da je tvoja.
Da sav novac ostavim pomoćniku?
Donesi mi jedan od onih kroasana i ne kupuj zelene banane.
Šta radiš to? -Šta je ovo?
Vrati mi to!
Bilo je na podu, nisam znao da je državna tajna.
Moj profesor filozofije na prvoj godine je zadao tu vežbu
mišIjenja unapred i nazvao je listom brzog izvršenja.
Trebalo je da napravimo spisak svih stvari koje smo želeli da
uradimo u životu pre nego što... - Otegnemo papke.
Napisao sam stvari kao što su da zaradim milion dolara,
da budem prvi predsednik crnac, želje jednog mladića.
Hteo sam da ponovo napravim spisak.
Pomoći potpunom strancu. Da se smejem do suza.
Ne bih da osuđujem, ali ovo je za slabiće.
Sada nema svrhe. -Ja mislim suprotno.
To bi bilo to. -Šta radiš? - Malo pišem.
Ne želiš da umreš sa malo
hrabrosti, oružjem, da se zabaviš.
Ne bi trebalo da bude u vezi toga,
ne razumeš suštinu.
Šta znači prisustvovati nečemu veličanstvenom?
Jesi li ikada bio na Himalajima.
- Imam jednu, vožnja šelbi mustanga.
A skakanje padobranom? Sada smo na tragu nečega.
Mi? Daj mi da vidim to.
Poljubiti najlepšu devojku sveta. Kako predlažeš da uradimo to?
Valijum.
Istetovirati se. To su tvoje ambicije?
Lako je biti duboko u filozofiji prve godine, šta je rekao
dr Holan, preostali su nam meseci.
Možda godina.
Misliš da je 45 godina proletelo? Možemo ovo, treba da uradimo to.
Ne razmišIjaj o novcu, to je sve što imam. -Ne znam...
Šta ne znaš? -Trebalo je da bude metaforski, da samo...
Metafore. Ti si kukao kao nikada
nisi iskoristio priliku, evo ti prilike.
Za šta, da napravim budalu od sebe?
Nikada nije prekasno.
Šta misliš da će biti sada? - Sedim i slušam Ijude kako
pričaju o smrti i da se pretvaram da m je stalo do mrtvog novca.
Ti odeš kući nekom ceremonijalnom procesu smrti gde svi gledaju oko
tebe kako umireš dok ti pokušavaš da ih utešiš. To želiš?
Da te uguši bol i sažaljenje? E, pa ne ja.
Verujem da ni ti duboko u srcu.
Obojica smo u istom čamcu, šta kažeš na tu metaforu?
Imamo pravu priliku ovde.
- To je baš uvrnuto, čak i za tebe.
Još se osećamo dobro, energija se pomalo povratila.
Asimptomatično kako kaže lekar. Možemo da ležimo ovde i nadamo
se čudu u nekom glupom naučnom eksperimentu ili možemo da
uradimo nešto.
Skakanje padobranom? - Tako je!
Kakva je ovo bolnica? Nema dvd-a na kilometar.
Virdžinija, treba da razgovaramo. - Šta su rekli?
Ostaviću vas malo nasamo. Izvinite me.
Nije dobro.
Znala sam da je trebalo da odemo u UCLA. Hirurzi su bolji...
Ne bi bilo razlike. -Ne znaš to, ne odustajemo, želim da
čujem drugo mišIjenje. Onkologiju,
molim, kancelariju dr Fitiri.
Virdžinija, ne. -Pusti da se ja pobrinem za ovo.
Dr Fitiri, Virdžinija Čejmbers, tako
je...
Odlazim na neko vreme. - O čemu pričaš?
O tome da Edvard i ja odlazimo. - Kuda?
Ne očekujem da razumeš.
- Nego šta, kako možeš da odustaneš?
Da odustaneš od borbe? Reci to našoj deci.
Videćeš šta će oni reći kada saznaju da si odustao od njih.
Odustao od njih?! Imam 45 godina provedenih ispod kola da
njima ništa ne bi falilo, i nije. Mislim da sam zaslužio vreme
za sebe. -Da uradiš šta?!
Da pobegneš sa potpunim strancem?!
On nije stranac. -Ja sam ti žena. - A ja sam tvoj muž i njihov sam
otac. I deda sam, i mehaničar sam.
- I budala si koja ja mislila da je
izmislila način kako da nema rak.
Žao mi je.
Moj muž nije na prodaju.
Mrzi me.
Da li me ti mrziš? -Ne još.
I tako je počelo.
Uvek sam se bojao da odem
u avion, sada samo želim da iskočim.
Dohvatićeš to? -Kako predlažeš to?!
Čekaj!
Do đavola!
Ni reči!
Polako do sedišta, Kajl. - Moraćeš da mu oprostiš,
brine se za ženicu. -Ovo nema veze sa mojom ženom.
Trideset sekundi do iskakanja.
Bilo je tako i sa nastavkom, u svemu me je sputavala.
U nastavku? -Druga gospođa Edvarda Kola.
Ta žena me je mrzela. -Možda zato što si je zvao nastavkom.
Nikada to nisam tako posmatrao. - Petnaest sekundi.
Ne mogu ovo. -Naravno da možeš.
Ne, ne mogu. -Ne bojiš se skoka!
Nego čega?! -Bojiš se da ti se neće otvoriti padobran i da
ćeš se pojaviti na sahrani kao omlet.
Samo se brinem da se padobran neće otvoriti.
Ala ovaj čovek ima pluća!
Ovo je je spremno!
Povuci ručicu.
Šta kažeš na ovo? - Mrzim te.
Koja se pokleta ručica povlači? - Ne diraj ništa, još nismo u
zoni sletanja, možemo da završimo u...
Koja je ručica? Imam osećaj pada.
U crvenoj smo zoni, povuci ručicu.
- Imam osećaj da se zaljubljujem.
Povuci ručicu. -Jednom sam bio zaljubljen.
Tomi, živimo da bismo umrli
drugog dana. -Kako srećno po mene.
Bez šale, seti se testamenta, tako si mu blizu.
Da te pitam, da li je Tomi ili Tomas.
- Zapravo je Metju, ali njemu je
to previše biblijsko. - Idemo!
Da li je on čitav? - Zavisi.
Odlučio si se? -Nisam mogao ništa da smislim što će biti
trajno na meni. -Šta je trajno, umrećeš za pet minuta?
Šta? -Tako reći.
Nema savezne zastave, nema crnog Isusa. -Nisam ja za to.
Ne slažem se da uništavam telo. - Brineš se da te neće sahraniti
na jevrejskom groblju? Žena?!
To je tetovaža, ne ostavljaš je zbog druge žene.
Nikada nisam bio sa drugom ženom. To mora da se nađe na spisku.
Neće moći. -66 godina, moraš da probaš orgije. -Ne.
To čak i nije varanje, to je profesionalno. -Ne.
Ja čak ni ne moram da budem tamo.
Zdravo, draga. -Vozićeš ga ili mu kupiti haljinu?
Samo se upoznajemo.
Siguran si da je ovo u redu.
- Naravno da jesmo. A šta ako nismo?
Samo proveravam.
Hajde, nagazi ga, da vidimo šta ima. -Dobro nam ide.
Zvučiš kao neka klinka na maturi.
- A ti kao neko ko traži lupkanje po guzi.
Lupkanje po guzi? Nemaš ništa. - Ne za tebe, blesavko, uhvati me.
Da li si se upravo pravio važan? - Šta i ako jesam?
Obojicu ćeš naš ubiti. - Pa, šta i ako je tako?
Do đavola.
Praviš me zlog. -Pokazaću ti
Ivel Kanivela, gledaj ovo, kukavice.
Kukavica, je li?
Možeš da bežiš, ali ne možeš da se sakriješ.
Šta želiš da radimo sledeće?
Koliko novca imaš? - Niko ti nikada
nije rekao da je nepristojno
pričati o tuđem novcu? -Nisam poznavao nikoga sa dovoljno
njega da bih pitao.
Zavisnik sam.
Neopisivo je lepo. -Ne letimo iznad severa.
Zvezde, jedne od dobrih Božjih dela.
Ti veruješ u sve to? - Ti ne?
Misliš li da verujem da će, ako pogledam u nebo i obećao nešto,
Veliki sve skloniti? Ne. - I 95% Ijudi greši.
Život me je naučio da 95% Ijudi uvek greši, to se zove sudbina.
Iskreno zavidim tim Ijudima, ali samo ne mogu da se naviknem
na to. -Možda i smetaš sam sebi.
Karteru, vodili smo stotine ovih
diskusija i svaka uvek udari u isti zid.
Postoji li vila šećera ili ne i niko nije prešao preko tog zida.
U šta veruješ? -Odbijam verovanja.
Nije bilo velikog praska? - Živimo i umiremo i točkovi
se stalno okreću. - Šta ako grešiš?
Voleo bih da grešim.
Kada grešim, dobijam.
Sigurno da funkcioniše tako.
Ne tvrdiš valjda da znaš nešto što ja ne znam? -Ja samo verujem.
Aleluja, brate i dodaj mi senf.
Znaš kako ubiru kavijar? - Reci mi.
Kada se uhvati ženka, ribar mora da pazi da umre mirno, ako se
oseti ugroženom, ispušta hemikaliju
koja odlazi u jaja. - Zvuči kao moja
treća žena.
Žena je mislila da se majonez dobija od biljke.
Mogao bih da se naviknem na ovo. - Takođe i to zvuči kao ona.
Trideset godina sam dolazio ovde, prvi put sa muškarcem.
Polaskan sam. -Emilin je ipak bio najbolji. -Ko je Emili?
Moja mala, pa, više nije tako
mala. -Imaš kćerku? Ali, rekao si...
Nisam te poznao onda.
Da skratim priču, ne viđam je.
Šta to radiš? -Vreme je.
Precrtaj to. SRESTI SE
Precrtaj! -Zašto? - Nema zašto.
Šta je bilo? -Izvini me. - Kuda ćeš?
Zvučiš kao ženska.
Karteru, žao mi je, znam da sam nekad pretežak.
Isuse. -U redu je.
Možda da odemo u bolnicu. - Tek sam izašao odatle.
Pogledaj, već je prestalo.
Možda da odemo pravo... - Idemo.
Koliko novca to imaš? - Ne bih krvario po tepisima.
Naći ću negde da se okupam, da budem kao nov.
Bilo je potrebno malo posla, ali sam sredio sve.
Hajroud sutra, Tanzanija za dva dana i Johanesburg u subotu.
I kao što je upućeno, nema
borbe sa bikovima niti lova na tigra.
Tomase, voleo bih da kažem da si nezamenljiv, ali bih lagao.
Voleo bih da kažem da ste darežIjivi i da volim svoj posao,
ali bih i ja lagao. - U pitanju je fer igra, mislim da
si to naučio.
Edvarde, uskači u kupatilo.
To je tv suđenje.
Da? -Gdine Kol, Virdžinija Čejmbers.
Zdravo, da vam pozovem
Kartera. -Htela sam da pričam sa vama.
Da li je on dobro?
Dobro je. -Mogu li da pitam gde ste?
U Francuskoj, sutra... - Vratite mi ga.
Virdžinija, mogu li vas tako zvati? Nisam siguran da mogu...
Ne govorim zbog njega. Gdine Kol, sestra sam ceo život.
Videla sam više tragedije Ijudi nego
što bi ijedna žena trebalo.
Spremna sam na smrt mog muža. Ali nisam spremna da ga izgubim
dok je još živ.
Ko je Hadi Dudi? -Vi birate. - Tv lutke za 400.
Ova dva mapeta su cimeri u ulici Sezam.
Ko su Bred i Erni? - Entrez vous.
Ko je Spiro Agnio?
Izgledaš boemski.
Prvi put sam u ovalnoj kadi. - Stvarno?
RazmišIjao sam sa kateterom, možda da odložimo ovo.
Rekao sam ti da prestaneš da brineš, dobro sam.
Nije to, nego, ako se brineš da ćeš me izneveriti, meni
je mnogo lakše. -Razgovarao si sa Virdžinijom?
Zašto misliš da radim ovo? - Jer sam te ja nagovorio.
Snažan si, ali ne toliko.
Nakon Rejčel i koledža imali smo ranu, nije bilo više domaćeg,
recitala, školskih predstava, plača,
svađa, bolesti i po prvi put za
40 godina sam pogledao Virdžiniju bez buke, bez ometanja
i nisam mogao da se setim kakav je bio osećaj kada nisam mogao
da hodam ulicom, a da je ne držim za ruku.
Bila je ista žena u koju sam se zaljubio, nije se promenila.
Ali, nekako, sve je drugačije. Izgubili smo nešto usput.
Ko je Čarli Makarti?
Gledaj, gledaj!
Bio sam zadovoljan kada je Edvard odlučio da eliminiše
stavku broj devet sa svog spiska. Lov na veliku mačku.
Ali je insistirao da puca nekoliko
puta iz velike puške.
Ispostavilo se da je jednom dovoljno.
Znaš li da je jedino u Egiptu udarila
munja psa?
Voleo bih da sam te sreo pre smrti.
Zapravo, možemo da precrtamo dve stavke. Videti piramide i
videti nešto veličanstveno. Ovo je najveličanstvenije moguće.
Čekaj da vidiš moju planinu. - Da, tvoja planina.
Ipak, ovo je polu-mrtvo. Stari Egipćani su imali divno verovanje
u vezi smrti. Kada im je duša odlazila Bog bi im postavio dva
pitanja, od odgovora zavisi da li će biti primljeni kod Boga.
Zagrišću, koja su to bila pitanja?
- Da li si pronašao radost u životu?
Odgovori na pitanje. -Ja? - Da, ti.
Jesam. -Da li je tvoj život doneo sreću drugima?
Ne znam, ne mislim o tome
kako ostali prihvataju... pitaj njih.
Pitam tebe. -Dobro.
Reći ću ovako, nakon raskida,
Emili je otišla da živi sa majkom.
Pokušala je da ostane tu, ali se svodi na praznike, pozive,
rođendanske čestitke. Emili odlazi
na koledž, pridružuje se grupama
za spašavanje siromašnih, životinja i čega sve ne.
Treba joj momak, voli ga. Dobro izgleda, pametan.
Ali bilo je nešto u vezi njega. Kada je rekla da su se verili,
rekao sam da sam protiv toga,
ali je, jer je moja kćerka naravno,
ona ipak to uradila. Ne treba da
govorim da nisam pozvan na svadbu.
To mora da je bolelo. - Misliš?
Kada ju je prvi put udario, došla je meni. Hteo sam da ga ubijem.
Nije me pustila, rekla je da ga
voli, da nije bila njegova krivica,
da je malo popio, da je ona započela svađu.
Kada se sledeći put dogodilo, nije došla kod mene.
Bivša mi je rekla, bilo je lepo čuti joj glas. -Šta si uradio?
Ono što bi i svaki otac, sredio sam
to. Pozvao sam čoveka koji je
znao čoveka koji sređuju te stvari. Ne znam šta je rekao,
samo znam da ga nije ubio i da ga moja kćerka više nije čula.
Kako je reagovala? -Nazivala me onako kako ne bi verovao, na
najgori mogući način. Rekla je da sam mrtav za nju.
Nisam ponosan na sve što sam uradio, ali sam siguran da bih
sve ponovio, pa ako me ne puste u egipatski raj jer me kćerka
mrzi, onda će tako morati da ide. Eto ti odgovora.
Kako da siđemo sa ove grobnice?
Carica je bila žena Šara. lako je bio ugovoreni brak
bili su veoma zaljubljeni i ostali
nerazdvojni dok nije umrla
rađajući njihovo četrnaesto dete.
- Da li bi ti smetalo da te zovem Rej?
Ludi čovek Rej. -Slušaš li šta ja pričam? -Četrnaestoro dece.
Bilo je potrebno 22 godine i 20 hiljada volontera da se
sagradi ovo zdanje Svaki kvadrat je sam Šar projektovao.
To je prava Ijubav. -Jeste.
Mora da je lepa.
Ne znam da li bih kupio posao od 20 hiljada dobrovoljaca.
Planovi za sahranu me zbunjuju.
Naročito da li zakopavanje ili kremiranje.
Zakopavanje? Znam da nije bitno, ali ja sam klaustrofobičan.
Šta ako se probudim pod zemljom i niko ne može da me čuje?
Još prave one sanduke sa zvonom? -Ne verujem.
A šta se radi sa pepelom kada te kremiraju? Zakopaš, prospeš,
dršiš na polici, pustiš niz reku. Šta ako osetim plamen?
Ja definitivno želim da me kremiraju.
Možda da nas zamrznu kao
Volta Diznija? -Kremiranje. Pepeo se stavi u posadu i
zakopa na nekom mestu sa lepim pogledom. -Posuda?
Ne volim zvuk te reči. - Imaš li neki poseban osećaj
u vezi urne? -Ne, posuda će dobro doći.
Posuda sa lešnicima, nebeski golf. -Bolju kafu kupiti nećeš.
Nemoj se kladiti. -Kopiluak. - Šta imaš protiv toga?
Previše elegantno za moj ukus. - Previše elegantno za mog Reja.
Do đavola! Gledaš karte.
Ovo je prava stvar!
Bilo bi veličanstvenije kada bismo
mogli da je vidimo.
Staricu? Veće su šase da ćemo umreti pre nje. -Srećna misao.
Verovatno njoj funkcioniše reinkarnacija.
- Budizam veruje da se stalno vraćaš
i spuštaš ili penješ na osnovu toga
kako si živeo život.
Tu se gubim. Šta bi puž trebalo da uradi da se popne?
Da ostavi savršeni trag sluzi? - Sranje ili baš sranje vesti?
Prvo. -Gore je oluja. - Hvala, ni ne vidimo ga.
Ne daju nam ni da letimo dok se razvedri. -Kada to očekuju?
Negde oko sledećeg proleća. To su baš sranje vesti.
Možda sledeći put. - Sledećeg proleća.
Šta sada? -Tvoja planina hoće nešto da nam kaže.
Na šta misliš? -Možda smo bili dovoljno odsutni.
Dovoljno za koga? -Jasno mi je, ona ne govori nama da idemo kući.
Planina govori tebi da kažeš meni da je vreme da ja idem kući.
Jel' tako? -Da.
Brini za svoj život i pusti mene da
brinem za svoj.
Ne nerviraj se. -Šta je sledeće? - Hong Kong u odelu sladoleda.
Tibetanci je zovu Šoumanuma. Boginja majka snegova.
Boginja, majka svetova, zapravo, u tibetanskoj tradiciji.
Ispravljen sam.
Gde je Edvard? -Tek je otišao. Hteli smo da se popnemo...
Kasna je sezona. -To su mi rekli.
Ime mi je Anđelika. - Karter.
Žao mi je ako zvučim užasno, ali zar
niste razvijeni u godinama da biste se
penjali po ogromnoj planini? - Razvijeni, može i tako.
Ja sam se popela. Stigla sam do 26000 fita. -Stvarno?
Kako je bilo? -Uglavnom je hladno.
Tokom dana nebo je više crno
nego plavo, nema dovoljno vazduha
da se reflektuje sunčeva svetlost.
Ali noću nikada niste videli toliko
zvezda. Deluje kao da su
nadohvat ruke i tako su jasne kao male rupe u podu raja.
Čuli ste? -Šta?
Upoznao sam čoveka koji je stigao do vrha, i stojeći na
vrhu sveta, doživeo je dubokoumnu
tišinu, kao da su zvukovi nestali.
Tada je čuo. -Šta? - Zvuk planine.
Kaže da je to bilo kao da je čuo glas Boga.
To nikada nisam uradila, ali
zvuči kao kliše, ali soba mi je gore.
To je... mislim... ja... cenim to,
ali...
Ona je prava srećnica, -Ja mislim da sam ja srećnik.
Drago mi je zbog vas.
Tome, treba da upamtiš tri stvari kada ostariš.
Nikada ne propusti odlazak u wc,
ne gubi erekciju i ne veruj prdežu.
Imaću to na umu.
Idemo kući. -Molim? - Želim da sada odem kući.
A svilena odela. - To je bilo baš pametno od tebe.
Nisam znao da ću proći kroz to. - Nisam.
Ponosim se vama. -Nikoga nije briga šta ti misliš.
Amerika.
Tomi, ovo nije put do Krenšo. - Desila se nesreća u desetoj.
Zašto smo...?
Bože. -Pronašao je, samo u slučaju da odlučiš...
To je bila tvoja ideja, Tome? - Ne, bila je moja.
Ja sam ga nagovorio. Čekaj malo.
Čega se toliko bojiš? -To što sam ti ispričao svoju priču ne znači
da možeš da budeš njen deo. - Kao žena iz bara?
To je drugačije. -Reci mi kako.
Jer jeste? -Kako? -Nemaš pojma ko sam. Izgradio sam posao od
milijardu dolara ni iz čega.
Predsednici su tražili moje savete.
Večerao sam sa plavom krvlju i trebalo bi kako, ovaj put je
trebalo da znači nešto? Kao da će me promeniti?
Kako si mislio da će biti? Kucnem na vrata, otvara.
Iznenađena je i Ijuta, ali joj kažem
koliko je volim i koliko mi nedostaje i
biću uskoro mrtav i potražio sam te jer ne želim da umrem sam.
Svi se boje da umru sami.
Ja nisam svako! Ovo je trebalo da bude zabavno.
To je sve što je bilo. Ti ne ulaziš, pozovi taksi.
Bože, želimo da ti zahvalimo za ovaj dan. Što si ponovo okupio
našu porodicu i što si nam vratio mog muža.
Pa?
Da li on plače? - Ne znam.
Čekaj malo. -Šta? -Imam nešto
za nas, nisam mislila da će mi trebati.
Znaš li koliko je prošlo? - Da li želim da znam?
Bilo je duže.
Osećam se kao tinejdžer kao prvi put. -Da smo bili tinejdžeri
nebismo izašli iz sobe. Sećam se prvog puta. Nije bilo zezanja.
Bio si na meni za ovoliko. Karteru, sada se igraš žmurke?
Karteru?!
Što je uzrokovalo povećanjem od 15%. Gdine Kol?
Jeste li ikada pročitali "Božanstvenu komediju"?
Molim? -"Božanstvenu komediju" put u pakao Dantea Aligierija?
Možda da napravimo pauzu. - Ne treba, medicinsko čudo,
samo pitam da li ste pročitali "Božanstvenu komediju"
Imate poziv. -Ne sada. - Mislim da treba da se javite.
Kakve su prognoze? - Metastaziralo je na mozak.
Može li da se operiše? -Šanse i nisu neke.
Šanse? Isuse.
Kako mu je? -Dobro je.
Želeo je da ti dam ovo. Htela sam da čekam nakon smrti, ali...
Nikada me nije slušala, zašto bi se sada promenila.
Izgledaš užasno. -Hvala. - Kakvi su prema tebi?
Čorba od graška je još užasna. - Popričaću sa vlasnikom.
Uradi to.
Mogu li dobiti vode? - Ne, ali ću ti doneti limun.
Još uvek piješ onu kafu? - Opsednut si.
Pročitaj.
Kolpiluak je najskuplja kafa na svetu,
za neke potpada pod kategoriju
"previše dobro da bi bilo istinito"
U selu Sumatre gde se gaje
zrna živi vrsta divlje mačke na drvetu. Ove mačke jedu zrna
vare ih i onda ispuštaju. Seljani onda sakupljaju i obrađuju
izmet. U pitanju je kombinacija zrna i želudačnih sokova
mačke sa drveta koje daju Kopiluaku njenu jedinstvenu
aromu i ukus. Zezaš me?
Izmet mačke.
Daj mi olovku.
SMEJATI SE DO SUZA
Evo.
Nije nestalo.
Nije dogovor jednog čoveka. - Bojim se da će morati da bude.
Spremni smo.
Biću ovde kada se vratiš. - Zvuči mi dobro.
"Dragi Edvarde, snebivao sam se poslednjih dana oko toga
da li bi trebalo da napišem ovo. Na kraju sam shvatio da ću
zažaliti ako to ne uradim, zato, evo ga. Znam da nismo bili
najbolje raspoloženi kada smo se poslednji put videli.
Nisam hteo da bude tako. Verujem da sam odgovoran i žao mi je.
Ali, iskren da budem, da imam priliku, to bih uradio ponovo.
Virdžinija kaže da sam otišao kao stranac, a vratio se kao muž.
To dugujem tebi. Ne mogu da
ti vratim za sve što si učinio za mene.
Umesto da pokušam zamoliću te da mi uradiš nešto.
Nađi radost u svom životu. Jednom si rekao da nisi svako.
To je istina, sigurno nisi svako, ali svako i jeste svako.
Moj pastir uvek kaže da su naši životi potoci koji
utiču u istu reku prema svakom raju koji leži iza vodopada.
Zdravo, malena.
Nađi radost u svom životu.
POLJUBITI NAJLEPŠU DEVOJKU NA SVETU
Dragi prijatelju, zatvori oči i pusti
da te odvedu vode.
Dobar dan, ime mi je Edvard Kol, ne znam šta većina govori u
ovim prilikama jer sam se, iskreno,
trudio da ih izbegnem.
Najjednostavnije je da sam ga voleo i da mi nedostaje.
Karter i ja smo videli svet zajedno
što je divno kada mislite
da smo samo pre tri meseca bili potpuni stranci.
Nadam se da ne zvuči sebično,
ali poslednji meseci njegovog života
su bili najbolji meseci mog. Spasio mi je život i to je
shvatio pre mene. Duboko sam ponosan da je ovaj čovek
našao shodno vremena da me upozna. Na kraju, mislim da je
u redu reći da smo uneli nešto radosti u naše živote.
Kada ja jednom odem na mirno mesto, ako treba da se probudim
pored izvesnog zida sa kapijom, nadam se da će Karter biti
tamo da garantuje za mene i da mi pokaže užad sa druge strane.
Edvard Piroman Kol je umro u maju, bila je nedelja popodne
i na nebu nije bilo ni jednog oblačka. Imao je 81 godinu.
Čak i sada ne mogu da tvrdim da shvatam meru života, ali vam
mogu reći ovo. Zna da su mu, kada je umro, oči bile zatvorene,
a srce otvoreno. I siguran sam da
je zadovoljan sa mestom konačnog
mira jer je sahranjen na planini, a to je protivzakonito.
KRAJ